ÎN URMĂ CU 10 ANI
Are gust de ouă de peşte.
Asta şi sunt, Einstein.
Şi ajung la 200 de dolari pentru o uncie.
Chiar credeţi că puteţi veni neinvitaţi aici?
- Da. - Suntem cam ambiţioşi!
- Ne dai afară, frate? - Depinde.
Sunteţi cumva nişte scârbe pompoase?
Nu pompoase.
Serviţi-vă!
Te prinde gustul.
Te bagi? Trage-ţi un scaun.
Mă duc să caut băuturica.
Eşti un geniu! Ia-mi şi mie o bere.
Nu e vas de croazieră, e iaht.
Pentru cei 24.000 de dolari cât îi dăm lui Dalton,
mă aştept să primim şi un număr de dans modern.
Îmi place cum joacă Jets anul ăsta.
- Scuze. - E timpul să pleci.
- Caut... - L-ai găsit.
Haide!
E cu mine.
Scuze...
Bere germană. Are gust de pipi.
Ce Dumnezeu faci aici?
N-ai fost nicicând greu de găsit.
Nu asta am întrebat.
Măcar ai mobilă mai bună.
Îmi plăcea vechea mea saltea.
Îmi plăcea să o inaugurez.
Frumos loc.
Păcat de haine.
De ce eşti aici?
M-ai crede dacă ţi-aş spune că mi-a fost dor de tine?
- Nu. - Isteţ!
Studiile de la Columbia au dat roade.
Nu datorită ţie.
Sunt la New York pentru o şedinţă. Mă gândeam să trec pe aici.
Nu stai aici, deci...
Bine.
Apartamentul meu din Midtown va fi de ajuns, atunci.
Ce nopţi au fost!
Dacă ai venit să deschizi cutia cu amintiri...
Îmi pare rău.
Am petrecut ani încercând să mă conving că totul se întâmplă cu un scop,
că nouă nu ne-a fost scris să fim împreună.
Dar acum ştiu. Nu a fost destinul.
A fost vorba de o alegere.
Alegerea mea.
Şi îmi pare rău.
Sunt singură pe lume, Matthew.
Ai idee cum mă simt?
Fireşte că da.
Şi ştii cum e să cureţi mizeria făcută de tatăl tău.
Acum mult timp, înainte să moară,
tatăl meu făcea afaceri cu Roxxon Corporation.
Roxxon?
Energie, articole de curăţat, macaroane şi brânză.
Copii puşi la muncă, comerţ cu sclavi.
Sunt băgaţi în toate.
Cred că i se spune diversificare.
Din cauza investiţiilor de rahat făcute de tata,
ei deţin majoritatea averii lui.
Da, bine, eu...
Mâine am şedinţă cu conducerea, la clădirea Yakatomi.
Şi am nevoie de ajutorul tău, Matthew.
Cum să te ajut?
Foloseşti-ţi pregătirea juridică scumpă pe care o ai
- ca să-mi recuperez banii. - Sunt avocat de apărare.
- Te plătesc bine. - Nu îţi accept banii.
Şi, chiar dacă aş accepta, nu avem destul timp.
- Pentru ce anume? - Nici pentru documentare.
Conturi, acţionari, ierarhia...
Ai 15 ore la dispoziţie.
Elektra, eşti nebună?
Matthew.
Eşti singurul în care am încredere.
Scumpo, nu intri în casa mea cu forţa şi îmi vorbeşti mie apoi de încredere.
Nu te gândi prea mult.
Sunt doar nişte tipi în costume.
Nici nu vor şti ce i-a lovit.
Ar fi amuzant, ca pe vremuri.
Avem viziuni diferite despre ce e amuzant.
Poţi să spui ce vrei.
- Dar te cunosc. - Nu, nu mă cunoşti.
Nu mă mai cunoşti.
Gata, s-a dus.
Ei bine...
... e dezamăgitor ce-mi spui.
Ieşi afară!
Capul organizaţiei paramilitare a fost prins
Bună dimineaţa!
Avem ceva la micul dejun?
Ţi-e foame sau eşti mahmur?
Ambele.
Ai nevoie de potasiu, electroliţi şi cafeină.
O să-ţi dau...
Ultima bucată din tarta de piersici a dnei DiNizio,
ultima bucată din orice, în biroul ăsta.
Deci finanţele nu ni s-au îmbunătăţit de săptămâna trecută.
Clienţii nu reacţionează prea bine la semnul de "închis".
Mda, e vina mea. Îmi pare rău, Foggy.
Să nu-ţi fie.
Cu Justiţiarul închis
sper că Reyes va pleca de pe capul nostru,
iar acest birou îşi va reveni la normal.
Da? Normal? Ce e aia?
Matt, bună dimineaţa.
Bună, Karen.
Ai dormit bine?
Nu prea. Tu?
Eu? Da, sigur. Adică...
Simt cumva miros de cafea?
- Cafea. - Da.
Da, cafea arabica pentru toţi.
- Pentru toată lumea. - Mulţumesc. Eşti o zeiţă.
Bine, haideţi la treabă.
Potenţiali clienţi. Reali. Cu bancă în bancă.
Putem să vorbim despre aceştia mai întâi?
Presa încă îl descrie pe Castle
ca şi când n-ar fi decât un om nebun.
Nici nu e vreun voluntar la Crucea Roşie.
- Ştiu, dar... - Crezi că e vorba de mai mult.
Exact. Cinci ziare diferite
şi niciun cuvânt despre glonţul încasat
sau trecutul său militar ori familia sa.
Familia sa?
Bine.
Am găsit fotografia asta.
E cu el, soţia şi copiii săi la carusel.
Unde ai găsit-o?
I-am intrat în casă, prin efracţie.
- Ce-ai făcut?! - Proastă idee, ştiu.
- Ca să nu mai zic periculoasă. - Şi ilegală.
Toate astea la un loc.
N-am nevoie de vreo predică sau iau cafeaua înapoi, bine?
Mersi.
Aici nu e vorba numai de presă.
Procuratura a emis o declaraţie şi e plină de goluri.
Aici se coace ceva de amploare şi totul duce la Frank Castle.
- Nu... - Foggy...
Am evitat cu succes un glonţ metaforic
şi câteva la propriu.
Trebuie s-o terminăm odată cu nebunii.
Ne trebuie oameni normali.
Îmi pare rău.
Îmi pare rău că am împins lucrurile atât de departe.
E în regulă. Eu doar...
Nu cred că te înşeli în privinţa lui Castle, dar...
e simplu, Karen.
Nu vreau să păţeşti ceva.
Aşadar...
Aseară.
Aseară?
Ce s-a întâmplat aseară?
- Cu Foggy? - Tu...
- S-a întâmplat ceva? - Da.
- Altceva? Eu nu... - Da?
Da, a fost super.
Cred că mă pot descurca mai bine, dacă mai e valabilă cina.
Da.
E stabilită întâlnirea.
Sfinte Sisoe!
- Era banca. - Nu.
Nu, e în regulă. S-a făcut o depunere.
Una mare.
Poftim?
Da...
Fă-mi o favoare şi nu-i cheltui.
- De ce nu? - Dumnezeule...
Am fost abordat de un potenţial client ieri, aşa că...
Sunt bani murdari? Iar o luăm de la capăt?
Nu, nimic de genul ăsta, doar că...
Nu sunt sigur că va funcţiona, lasă-mă...
Lasă-mă să analizez situaţia. Te sun eu.
Eu vreau un Macallan, sec, iar doamna va servi
încă o vodcă martini.
- Câtă perspicacitate! - Mulţumesc. Mă străduiesc!
Pot să-mi comand singură de băut.
Tequila. Mezcal, dacă aveţi.
Mulţumesc de ajutor.
Greu să găseşti pază de încredere zilele astea.
Frumoşi pantofi.
Poftim?
Pantofi brogue. Inspirată alegere. Tu ţi-i lustruieşti?
Cum ţi-ai dat seama?
Eşti destul de uşor de citit.
Te-aş putea surprinde.
Mă îndoiesc.
În ordine.
Vrei să încerci?
Bine.
Îţi doreşti cu disperare să simţi că aparţii unui loc,
cuiva,
şi acesta este şi motivul pentru care te strecori la petreceri extravagante.
Nu pentru că te-ai plictisit de supa la pachet şi jocurile video.
Iar acum, mintea ţi-o ia la galop.
Te întrebi ce ai putea spune sau face ca să mă menţii aproae,
pentru că ultimul lucru pe care îl vrei este să petreci restul serii
cu acel pahar de scotch şi cu amicul tău cu părul vâlvoi.
Ştii care e problema ta?
Eşti frumuşel. Îţi merge şi treaba asta cu nevăzătorul.
Dar eşti prost.
Ai pierdut chiar dinainte de a te apuca de treabă.
Spui toate astea doar văzând o pereche de pantofi vechi brogue?
Studiu rapid.
- Vrei să ştii ce cred? - Spune-mi.
Cred că jocul abia începe.
În pofida paharelor de tequila scumpă
şi a manierelor cu care vrăjeşti lumea,
deşi eşti mai bogată decât Dumnezeu şi ai lumea la picioare,
eşti doar plictisită.
Pe bune?
Destul, dacă stai să analizezi pantofii unui străin.
Cred că te iroseai pe la bairamul ăsta cu ştaif,
fiindcă tăticu' nu-ţi poate cumpăra singurul lucru de care ai nevoie.
Care anume?
Neprevăzutul.
Poate că nu eşti chiar atât de prost.
Elektra Natchios.
Matt Murdock.
Să-i dăm bătaie, Matthew.
La stânga ta.
Îţi place?
Pare a fi scumpă.
Ai urechi bune.
- E a ta? - Da.
Până ne prind.
Justiţiarul ucigaş în masă în custodie
Dle Tower?
Trebuia să fi sunat. Aş fi aranjat ceva.
- Sunt aici? - Doar Nelson.
Care e problema?
Trebuie să vorbim.
În particular.
Chiar nu e o idee bună să o enervezi.
Deci ce pot face pentru procurorul adjunct?
Mai degrabă ce pot face eu pentru dv., dle Nelson.
Ne trebuie toate dosarele despre cazul Grote.
Note, interviuri, toate înregistrările şi email-urile.
Şi, în schimb, primim...
O conving pe Reyes
să şteargă numele Nelson şi Murdock de pe lista ruşinii.
Oau!
Există o asemenea listă?
- Dle Nelson... - Regret.
Cu cât scăpăm mai repede de mizeria asta cu Justiţiarul, cu atât mai bine.
Pot să văd o citaţie, ceva?
E vreo problemă?
Chiar te aştepţi să fac flic-flacuri pentru asta?
Nu îmi doresc nimic mai mult decât să cooperez cu biroul vostru.
Dar, ca firmă de avocatură, să divulgi date confidenţiale despre un client,
fie şi unul decedat, fără mandat?
Sunt avocaţi daţi afară din Barou pentru mai puţin.
Nu ştiu de alţii, dar eu am muncit mult pentru diploma mea de la Drept.
N-am dormit nopţi, tot tacâmul...
Reyes...
a mizat totul pe condamnarea acestui Justiţiar.
Dacă iese cum îşi doreşte ea,
se va crea un post vacant la procuratură
în viitorul nu foarte îndepărtat.
Şi sună interesant să lucrezi la procuratură.
Acum, m-aş gândi la beneficiile
care s-ar acumula dacă firma voastră ar fi mai cooperantă.
Cum spuneam...
arătaţi-mi citaţia şi voi coopera de or să-mi meargă fulgii.
Reyes vă va asedia ca un tanc.
Tot spui asta.
Şi totuşi...
Suntem încă pe poziţii.
CLĂDIREA YAKATOMI
SALA DE SPORT FOGWELL
O să trebuiască să plătesc asta.
Îţi dau şi eu bani.
Deci asta e faimoasa sală Fogwell.
Da, inspiră adânc, repede.
Dacă suntem arestaţi pentru spargere, se duce distracţia.
Arată ce ştii.
N-am mai fost aici de o vreme.
Pun pariu că nu e mişcat nimic.
- Mersi. - Spune-mi.
Cum boxează un orb?
Nu ştiu... Nu pot.
Tatăl meu era boxer.
Era?
Da, a murit.
Îmi pare rău.
Vin aici să inspir mirosul de transpiraţie.
Să aud zgomotul lanţurilor care ţin sacii.
Mi-aduc aminte de el.
Nu ţi-ai văzut tatăl nicicând boxând.
L-am văzut luând bătaie de foarte multe ori.
Nu m-am născut orb. Dar asta e altă poveste.
Şi-a pierdut viaţa în ring?
Nu, nu boxul l-a răpus.
Dar ce?
Crima organizată.
O lovitură mafiotă?
- Era un răufăcător? - Nu.
Să spunem că i-a călcat pe coadă pe unii.
Pe cineva anume?
Da.
Un tip pe nume Roscoe Sweeney.
Nu ştiu dacă a apăsat pe trăgaci, dar a dat ordinul.
Ai încercat vreodată să dai de el?
Da, odată, pe când eram copil.
N-am găsit nimic şi a trebuit să învăţ să trăiesc cu asta.
Probabil s-a ascuns.
La doi metri sub pământ, sper.
Nu trebuie să mă compătimeşti.
Nu e cazul.
- Sigur? - Da.
Am văzut.
Ici-colo, în ultimele săptămâni.
Eşti mai mult decât dezvălui celorlalţi.
Bine.
În ultimele zece minute ţi-am spus mai multe
decât am spus altcuiva în ultimii 10 ani.
Ştiam eu.
Ce ştiai?
Ai spus că eşti orb.
Nu, tu ai spus că sunt orb.
Deci vezi?
E complicat.
Dar tu? Spuneai că ai luat lecţii de balet.
Aşa este.
Iarna,
când maestrul meu de capoeira s-a întors în Angola.
Muay thai?
- În fiecare joi. - Desigur.
M-ai învins.
Loveşte-mă!
Loveşte!
Am câştigat.
Poate prima rundă.
Abia am început.
Bună ziua, dră Natchios.
Bună ziua. Luaţi loc.
Sper că ştiţi cât de importantă este firma dv.
pentru Roxxon Corporation.
Vă mulţumesc!
Dânsul este Stan Gibson. El se ocupă de finanţe pentru filiala noastră niponă.
Deci va avea răspunsurile pe care le căutaţi.
A-i transpune în termeni pe care să-i înţelegeţi, asta e altă poveste.
Să ne pregătim cu toţii să fim uluiţi, bine?
- Scuze, dle Ellison. - Da?
Nu vreau să vă întrerup. Sunt Karen Page.
- Am fost prietenă cu... - Ben.
Da, îmi aduc aminte.
Cred că vă datorez nişte scuze.
- La înmormântare, credeam... - Lăsaţi.
Uite, Ben...
Ben era o pacoste pentru mine.
Prin extensie, şi prietenii lui sunt.
Cu ce te pot ajuta?
Nu cred că vă va plăcea răspunsul meu.
Să vorbim de articolul despre Frank Castle.
- Ştiu, groaznic. - Şi inexact.
Uite...
Articolul a fost coroborat de surse multiple.
Poliţia, procuratura, chiar şi martori oculari.
Tot ceea ce aţi scris dv. este corect.
Ce mă deranjează e ce nu aţi consemnat.
Articolul este inexact prin omisiune.
Vino încoace.
Mă scuzaţi.
Pleacă.
Ştiaţi că acum doi ani
lt. Frank Castle a primit Crucea Marinei
pentru stagiul în Afghanistan?
Mai sus e doar Medalia de Onoare.
Omul ăsta era un erou de război.
Istoricul militar e cercetat primul în caz de focuri de armă în masă.
Ştiam că a fost puşcaş marin, ştiam că a început când era copil,
dar nu există dovezi care să ateste serviciul militar.
Am văzut medalia gravată cu numele lui Castle,
lângă o poză cu el când dădea mâna cu ministrul.
Sugerezi cumva că munca sa era clasificată?
Nu ştiu, dar aşa aş presupune.
Fără presupuneri. Unde ai văzut-o?
Nu e important.
Ba e destul de important.
În articol scrie că nu avea rude,
dar toate ziarele din New York spun asta.
Informaţia e din comunicatul de presă al procuraturii.
Avea familie.
Avea o soţie, Maria Elizabeth, o fiică, Lisa Barbara,
şi un fiu, Frank Junior.
- Avea? - Sunt toţi morţi.
Ucişi cam când Castle era spitalizat
pentru o rană la cap, de la o armă.
Deci ce...
Vrei să spui că şi-a ucis familia, apoi s-a împuşcat?
Un soi de tentativă de crimă-suicid post-traumă?
Dacă aşa se întâmpla, procuroarea ar fi consemnat,
cu litere de-o şchioapă eventual,
fiindcă asta îi susţine ipoteza că tipul era un psihopat.
Deci tu ce crezi că s-a întâmplat de fapt?
Asta nu ştiu încă.
Dacă aş răsfoi dosarele voastre sau verifica numere mai vechi,
poate mi-aş da seama.
Tot ce aş putea găsi, orice dovadă...
Bulletin are exclusivitate.
De acord!
De acord.
Nu sări în sus de bucurie încă.
Toate serverele sunt afectate de incident.
Ani de muncă s-au dus pe apa sâmbetei.
De aceea, acum avem copii pe hârtie după tot.
Sunt puse în vreo ordine?
Da, în mare.
Eu aş începe de aici.
Bine, mersi.
Ce e?
Nimic, mă gândeam doar...
Ben Urich ne priveşte de sus şi se distrează pe cinste.
Distracţie plăcută!
Sigur aveţi cu toţii unde merge şi ce face.
Cu nevestele, cu amantele...
Dar eu am nişte întrebări.
Ce e, mai exact, filiala asta?
- O companie medicală. - Care ce face?
- Studii. - Ce detaliat!
Remedii contra durerilor, varii tratamente contra bolilor.
Sunt nume pe care abia le pot pronunţa.
- Cum vă stabiliţi achiziţiile? - Ei bine...
Mă scuzaţi.
Avem o problemă cu serverul.
Cineva ne-a spart serverul.
Posibil din interior, nu ştim, cei de la securitate verifică.
Dacă e o ameninţare internă, sigur vor localiza adresa IP
şi vor înfrunta "problema" personal.
Acum îmi fac mai multe griji în privinţa informaţiilor
pe care le pot extrage din sistemul Roxxon cât timp serverul e offline.
Îmi pare nespus de rău, dar a intervenit ceva.
Ne putem reîntâlni altcândva?
Fireşte.
Mulţumesc.
Vă va conduce cineva jos.
Mulţumesc.
În oraşul ăsta, o fată are nevoie de tot ajutorul posibil.
De ce e gri?
E unul din misterele vieţii.
Nu mai au măsline.
Deci?
Deci...
Ce e?
A fost o zi grea.
Mă gândeam că putem recupera timpul pierdut, bea ceva...
Să fim ca înainte.
Normali.
N-am mai primit veşti de la tine luni bune.
Asta nu e chiar ceva anormal, nu?
Cred că ai dreptate.
Să ne facem praf şi să ne spunem poveştile triste. Tu primul.
Matt iese cu asistenta noastră.
Aia drăguţă, blondă, genul tău?
Mda.
Răspunsul corect este:
"Nimeni nu e perfectă pentru mine în afară de tine, Marci."
Stai că nu e totul.
Am pierdut doi clienţi în ultima oră.
E ca atunci când m-au concediat de la Landman and Zack.
- Bine că angajau HC and B. - Eu vorbesc serios.
Vorbim despre procuroare.
I-am spus că nu are dovezi contra Justiţiarului
şi şi-a dublat eforturile.
Acum e pe urmele noastre.
Înţeleg.
Deci nu m-ai sunat doar să bem ceva.
M-ai sunat ca să-mi ceri ajutorul.
Asta e ceva mai aproape de normal.
Bine.
Zvonuri despre noii mei parteneri?
Reyes a pus ochii pe biroul primarului.
Asta este expresia mea când sunt în şoc.
Şi vrea să-şi atingă scopul
construind o platformă pornind de la condamnarea lui Frank Castle.
Ea îl prinde,
instituie un precedent contra celorlalţi răzbunători care apar.
Una de la noi din birou e deja sub atentă supraveghere,
o tipă pe nume Jessica Jones.
Ştii cine pun eu pariu că va urma?
Ăla cu coarne.
Vorbim de Daredevil.
Crezi că va funcţiona?
Să vezi tu cum va aduce tam-tam-ul ăsta la scala unei acţiuni minore.
E jocul ei de putere.
Va funcţiona.
Bună.
Au trecut trei ore.
Dumnezeule!
Aproape că am întârziat la cină.
- Mersi. - Ai avut ceva noroc?
Astea sunt actele din săptămâna când a fost împuşcat Castle.
Le-am luat la mână de trei ori
şi nu se menţionează măcar o dată Castle, familia sa...
Nicio persoană care să se potrivească.
Pur şi simplu nimic.
În fiecare zi e împuşcat cineva.
Şi ştirea nu ajunge mereu în ziare.
Familia Cleaver măcelărită.
Ce-i aia?
O veche expresie de ziarişti.
Dacă suferă o familie 100% americană,
ştirea e tipărită pe prima pagină.
Deci, dacă familia Castle nu apare în ziar,
e pentru că cineva vrea să păstreze acest secret.
Fir-ar să fie...
Paisprezece aprilie.
Când a fost ucisă familia Castle?
În săptămâna aceea, nu?
Eu nu ştiu nici zilele de naştere ale copiilor mei,
dar evenimentele violente îmi rămân în memorie.
Cifre, corect?
Da, da.
Altercaţie între bande.
N-au fost victime printre civili, nimănui nu i-a păsat.
Mi-a luat o săptămână să public asta.
Aici.
Trei bande, Central Park, ziua.
S-au ciuruit între ei. A fost un masacru.
RĂZBOI CENTRAL
Cartel mexican, Câinii Iadului...
Kitchen Irish.
- Astea trei au fost... - Cele răpuse de Justiţiar.
- Trebuie să existe o legătură, nu? - Da.
- Doamne! - Ce e?
Dumnezeule mare!
Bandele locale fac presiuni asupra poliţiei din NY
Asta e.
Aici i-a fost ucisă familia.
Şi acum ce facem?
Confirmăm faptele.
- Pot să iau asta cu împrumut? - Sigur.
Dar nu uita. Bulletin are exclusivitate, da?
- S-a făcut, şefule. - Ce, pleci?
Serios?
Bei vin?
Ar trebui să ştiu.
Nu beau nimic din ce nu servesc la Josie's.
Nu văd poşircă în meniu.
- Cum a fost... - Ce a...
- Scuze... - Voiam...
Zi tu mai întâi.
Cum ţi-a fost ziua?
A fost bine. O zi obişnuită la birou.
E o schimbare binevenită, nu? Să nu se mai tragă în tine?
- E un sentiment plăcut. - Da.
Cum e noul client?
Mda...
Nimic din ce nu mai văzusem.
Mă îndoiesc serios că o să se lege ceva, dar...
E-n regulă.
Bine.
Cam asta era legat de muncă.
E un început.
- Revin într-un minut. - Da.
- Comandă ceva fabulos. - Cum să nu.
- Domnule? - Priveşte.
Dacă m-aş preface că ştiu totul despre vinuri,
în următoarele 60 secunde, ce ar trebui să comand?
- Matthew Murdock? - Da.
Un apel pentru dv.
Mersi.
Murdock la telefon.
Scuze că te deranjez când eşti în oraş,
dar ai câteva clipe înainte ca ea să revină, nu?
Ce vrei de la mine?
Ar trebui să îţi pui aceeaşi întrebare.
Numărul de pe acoperiş a fost simpatic.
Nimic nu se compară cu o domniţă aflată la ananghie.
Ai dreptate. De fapt, nu aveam nevoie de tine.
Poate mi-a fost dor de tine.
Stai liniştit, poţi să păstrezi banii.
Du-te dracului!
Dacă vrei să se termine pe bune, consideră că te concediez acum.
Când vrei să conduci...
Cred că e ilegal să conduci, fiind orb.
Tu eşti viitorul avocat.
Da, ar trebui să încep să merg iar la cursuri.
- Unde suntem? - La o casă.
E a ta?
Doamne, nu! Aş muri în suburbii.
Nu, acest castel micuţ şi cochet
este al unuia dintre asociaţii tatălui meu,
care acum e la Monte Carlo, unde prostituţia este legală.
Ai cheile, da?
Bun venit acasă, dragă. Cina e aproape gata.
Ce bucătărie mică!
Deci avem trufe, cârnăciori, castraveciori...
- Castraveţi micuţi. - Nu.
Bine, am înţeles.
Fără castraveciori.
Deci...
Când vei absolvi şi ne vom căsători...
Oau!
... şi vom cumpăra o casă. Case, pardon.
Santorini, San Sebastian...
Paris, pentru cosmopolitanii din noi.
Aşa vom trăi.
Cum rămâne cu copiii? Cu ei ce facem?
Ei, ştii tu, micuţa Ellie
şi frăţiorul ei nătâng, Matty Junior,
pot să gătescă, să facă curat, să ia provizii, deci...
Noi ne vom ocupa de treburi mai importante.
Cum ar fi sexul?
Întocmai ca sexul.
Cui îi este sete?
Hei!
- E bună? - Ce?
Asta.
Viaţa asta.
E fantastică!
Dar aş da-o toată pe o viaţă petrecută mirosindu-ţi pielea.
Noroc!
- A sunat scump. - Presupun şi eu.
Nu-mi pasă.
Mă înţelegi?
Da, te înţeleg.
Când vei învăţa?
Prinde-mă.
Am învăţat.
Doar mă cunoşti.
Ca nimeni altcineva. Şi eu te cunosc pe tine.
Aparţinem unul celuilalt.
E cineva aici.
Probabil amicul tatălui a rămas fără Viagra.
Aud paşi repezi. Merg să verific.
Nu, rămâi aici.
Dacă îi explic totul, nu se va înfuria.
Promit.
Matthew, îl mai ştii pe Roscoe Sweeney,
nenorocitul care ţi-a ucis tatăl?
Salut.
- Salut. - E totul în regulă?
- Da, nu mai au vin. - Nu.
Stai, vorbeşti serios?
Matt...
Nu-mi place locul ăsta, ştii?
E locul? Sau e...
Nu e vina ta.
- Sigur? - Da.
Sunt sigur.
Haide, ştiu unde putem merge.
- Mersi. - Miroase uimitor!
Ce e?
Cui îi pasă? Au vin.
Corect.
E...
Mereu m-am simţit mai bine cu chestii ieftine.
- Ştii? - Da?
Beau pentru asta.
Chestii ieftine.
Nu mai mâncasem mâncare indiană până acum câteva luni.
Cum e posibil aşa ceva?
Oraşul meu natal din Vermont avea 400 de locuitori,
aşadar cea mai etnică mâncare pentru noi erau cartofii prăjiţi.
De aceea ai venit la New York? Pentru mâncare?
Nu.
Deşi, dacă ştiam că există locuri ca acesta,
plecam din Vermont de mult.
De asta iubesc oraşul ăsta.
Locuiesc aici de o viaţă,
dar oraşul continuă să dezvăluie secrete.
În pofida infracţionalităţii, a întunericului,
când şi când, New Yorkul mă face să mă simt...
În siguranţă?
- Da. E ciudat? - Păi...
Înţeleg.
Mi-aş dori să poţi vedea locul.
Pot, dacă mi-l descrii.
Partea mea favorită este tavanul.
Plouă efectiv cu mii de luminiţe.
Au formă de ardei iute,
ceea ce sună jalnic, ştiu, dar nu e aşa.
Doar că...
E magic.
Aici stau eu.
Sigur nu locuieşti la două străzi de aici?
- Sau poate trei? - Aş vrea eu.
Ne-am putea aşeza.
Da.
Bine, am să te sărut.
Poţi să intri...
dacă vrei.
Mi-ar face plăcere.
Dar nu o vei face.
Nu în seara asta.
- E în regulă. - Pot să...
Pot să îţi spun de ce?
Pentru că am
această capacitate incredibilă
de a distruge lucrurile bune din viaţă, iar seara asta a fost perfectă.
Nu crezi?
Ba da.
Şi, dacă mă opresc acum, pot menţine seara perfectă.
Şi pot avea şansa de a o face şi mâine.
Şi poimâine...
Şi după aceea...
Şi...
Exact.
Atunci, noapte bună, dle Murdock.
Noapte bună, dră Page.
Mă faci bine? Fă-mă bine.
Ştiu cine eşti!
Cât ai, omule? Cât?
Iisuse Hristoase...
Când voi ieşi de aici...
Îmi voi aduce aminte chipurile voastre.
Fiecare în parte...
Vă voi urmări!
Când vei ieşi?
Unde l-ai găsit?
La Monte Carlo. Nu minţeam.
Foloseşte un nume fals de ani buni.
Al Marino.
Un nume urât pentru un tip urât.
Eşti terminată.
Amândoi!
Nişte ţânci care se joacă.
Hei!
Ai grijă cum vorbeşti.
Asta cât timp mai ai limbă.
A încercat să se ascundă. S-a dat la fund.
Dar gunoiul iese mereu la suprafaţă.
Al nu putea sta anonim.
Trebuia să-şi cheltuie banii pătaţi de sânge.
Să facă valuri.
Să se dea mare şi tare.
Mi-ai uşurat misiunea.
Du-te naibii.
Vrei să te lovesc din nou?
Ei bine, nu o voi face.
Dar el o va face.
Nu îl cunosc, dar o privire e de-ajuns să-mi dau seama.
Frumuşelul n-are ce-i trebuie.
Nu mă ţii minte?
Tu mi-ai ucis tatăl.
Regret să îţi dau vestea asta, fiule,
dar am ucis taţii multor indivizi.
Atunci, să te ajut să-ţi aminteşti.
A lovit tare.
Aşa.
Asta numeşti tu tare?
Descarcă-te.
Bine? Dă afară tot ce ţii în tine.
Fă-o pentru tatăl tău, Matthew.
Fă-o pentru noi.
Haide!
"Matthew"?
Eşti băiatul lui Jack Luptătorul!
Amatorule!
Acum îţi ştiu numele.
Nimic nu mă va împiedica să-ţi vărs sângele pe caldarâm.
Aşa cum am făcut cu taică-tău!
Da.
Pune-i capăt.
Pune-i capăt acum.
- Poftim? - Nu te opri.
Nu, asta e...
- Nu, e tot ce am. - Nu...
Îţi ştie numele.
Taie-i gâtul. Omoară-l.
Poftim?!
Ucide-l.
Nu pot face asta.
Împreună putem face orice.
Mai ştii?
Nu, nu pot.
Credeam că mă înţelegi.
Şi eu credeam la fel.
Trebuie să sunăm la poliţie.
Ce urgenţă aveţi?
Aş dori să raportez locule unde se află un infractor urmărit.
Numele lui este Roscoe Sweeney.
Care e adresa?
Vezi? Şi ţie ţi-a fost dor de mine.
Aţi luat o cină plăcută?
Elektra, am venit aici să te întreb ceva
şi aş dori să-ţi aud răspunsul.
De ce m-ai dus la casa aceea?
Asta e întrebarea ta?
De amuzament.
De amuzament?
Asta ţi se pare amuzant?
Să încerci să mă împingi să omor un om?
Nu te-am împins să faci nimic.
Şi tu nu ai omorât pe nimeni.
- Dar ai vrut. - Nu, nu am vrut!
Nu face asta. Nu acum...
Te porţi de parcă ai putea să îmi ajungi la suflet,
dar nu e aşa, nu a fost nicicând aşa.
Ai avut mereu o latură interioară întunecată.
Nu.
De aceea te-am dus la Roscoe Sweeney.
Şi, da.
De aceea am ţinut la tine.
De aceea şi tu ai ţinut la mine.
Nu nega ce avem.
Te rog.
Tu crezi că asta e dragoste?
Vine cineva.
Aud liftul. Se aude o armă cu amortizor în hol.
Cine e, Elektra?
Dacă ar fi să ghicesc, aş zice Yakuza.
Nu.
Nu, imposibil. M-am ocupat de Yakuza.
Se pare că nu. Îmi ţii mănuşile?
Astăzi, în clădirea Yakatomi, am pătruns în Asano,
ramura niponă a Roxxon,
şi am plantat un virus pentru a le sparge sistemul.
Da, am auzit.
Ştiai că vor veni după tine?
Ştiam că vor veni aici.
Clădirea asta nu e pe numele meu. Nu sunt amatoare.
Stai puţin, ştiai că voi veni?
Eram destul de sigură.
Tu ai pus asta la cale.
Mi-ai spus doar minciuni.
Nu îţi pare rău...
Tu doar manipulezi.
- Iarăşi... - Nu!
Manipulezi mereu oameni!
Matthew!
- Ţi-am spus, te cunosc. - Ba nu mă cunoşti.
Mereu am ştiut ce om eşti.
- Şi atunci, şi acum. - Nu, nu mă cunoşti.
Atunci, spune-mi tu.
- Descurcă-te! - Trebuie să te împing eu acum?
Subtitrare: Retail